Az oldalon korhatáros, erotikus tartalom és durva szövegek találhatóak. A később esetlegesen kialakuló lelki defektekért és a fejlődésben való visszamaradásért felelősséget nem vállalunk.
♦ ♦ ♦
Az oldal alapötlete a „Passion in Las Vegas” nevű fórumról származik. Annak folytatásaként jöttünk létre.
#26Tárgy: Re: Sean & Lacey in LA Hétf. Júl. 17, 2017 3:45 pm
"A St.- Johanban, tudod ahol anya dolgozik…"
Hallom, de útközben már tekerem is a kormányt. Vagyis balra.. Kifordulok, a kocsi kerekei nyüszítve csikorognak a forró aszfalton, de nemérdekel, ez most nem az a pillanat amikor a szolgálati kocsiért aggódjak.
"nem… nem tudom pontosan, a nővér annyit mondott, hogy munkába igyekezett amikor egy motoros elgázolta a zebrán…"
Látom hogy remeg.
- Az isten verje meg... - csúszik ki, de aztán időközben elharapom a mondatot. Most nem erre van szüksége, na meg az esetek többségében vigyázok is, hogy ne használjak előtte ilyeneket, mégis most nehezemre esik korlátozni. Újabb kanyar, és már következik is a piros lámpa.
- Ne ijedj meg... - hülye szöveg. A jelen helyzetben, mégis valami egészen másra gondolok amikor már nyúlok is a villogó kapcsolójáért, és szolgálat-nemszolgálat, az eset sürgős, azonnal kapcsolom is be, így a hirtelen meginduló vijjogásra a kocsik félreállnak előttünk. Szabad az út...
Aztán befut az a pár szó oldalról. Felé nézek.. de csak egy pillanatra, máris vissza a figyelmem az úté.
- Ne viccelj.. - csak a szélvédőnek beszélem - magától értetődő hogy számíthatsz rám, bármiről is legyen szó.. - de itt megint elharapom. Kissé több érzelmet! - Úgy értem ne aggódj, semmi baj nem lesz! - nézek rá megint, és az arca.. lefogadom csak a büszkesége az amiért nem árasztják el könnyek. Mindig is egy erős kislány volt. Mégis... remélem hogy a mai, nem az a nap lesz ami kettétöri az életét. NAGYON.. remélem!
_________________
don't forget what you've sworn
Lacey Cromwell
WHAT HAPPENS IN VEGAS ▼ STAYS IN VEGAS ▼
Job : Student
Posts : 26
#27Tárgy: Re: Sean & Lacey in LA Kedd Aug. 15, 2017 8:38 pm
Kerék csikorgatva hagyjuk ott a parkolót, nem tudom, hogy Sean normál helyzetben mennyire szeret gyorsulni, de abban biztos vagyok, hogy nem a szerelmese a dolognak annyira mint én. Most mégis megteszi. Kedves tőle, hogy ennyire segítőkész, és így aggódik. De igazából nem lenne kötelessége, elég lett volna annyi is hogy be tesz egy taxiba. De természetesen ezt nem mondom neki, nem hiszem, hogy túlzottan örülne neki… na meg hogy egyáltalán hallgatna rám. Amikor gyengéden akartam tiltakozni az ellen, hogy nem muszáj elvinnie… hát azt sem hallotta meg. Próbálom keménynek mutatni magam, próbálom nem elbőgni magam, nem csak miatta, magam és anyu miatt is. Hiszen ha megteszem, akkor biztosan egész éjszaka itt bőgnék, nem bírnám abba hagyni. És olyan lenne, mintha elsiratnám, mielőtt meghalna, olyan lenne, mintha bele törődnék, hogy meghal, eltávozik az egyetlen személy, aki a családomból marad. Nem, még nem tudunk semmi biztosat, amíg nem kapunk felvilágosítást, addig nem szabad itt képzelgésekbe bocsátkozni. Néha sajnos hamar elragad a képzeletem, és ilyen helyzetekben sokkal jobban, mint kellene. Izzadt tenyereimet a combjaim alá csúsztam, ne már úgy remeg mint valami narkós, aki egy hete nem kapott anyagot. le kell nyugodnom, vagy szívrohamot kapok még a kórház előtt. Lacey Ctomwell, megparancsolom, hogy azonnal nyugodj meg. Csak azért nem motyogom az orrom alatt ezt a mondatot, mert tuti, hogy Sean azt hiszi elment az eszem. Ami… azt illeti kezd elmenni, úgy érzem! Fel kapom a fejem amikor elkezd káromkodni, de elnézem neki, amúgy sem zavar, de ő mindig az az ember volt aki vigyázott hogy viselkedik a jelenlétemben. Az, aki azt hiszi csak egy tizenhét éves gyerek vagyok… pedig már rég nem vagyok az. Azóta, hogy apa meghalt, azóta hogy anya megbetegedett és segítenem kell neki a konyhára. Erre tessék egy vadbarom nem elüti? Először apát vesztem el, most meg anyát….? -Nem… khhm ezt nem tilos neked?- pillantok rá oldalról felvont szemöldökkel ahogy felpakolja a kocsi tetejére a villogot. Ráadásul be is kapcsolja, nem akarom, hogy miattam keverje bajba magát, de az igaz, hogy használ. Az autók csak úgy elengednek minket, így körül-belül tíz percen belül már le is parkolhatunk a kórház előtt. -Köszönöm,- ölelem meg szorosan mielőtt kiszállnék a kocsiból, nem is fáradok azzal, hogy mondjam nem kell tovább velem maradnia. Tuti, hogy meg se hallgatna, csak időpocsékolás lenne… így inkább sietve rohanok be a recepcióhoz, abban a tudatban, hogy Sean a nyomomban van. -Alice Cromwell lánya vagyok, az állapota…- kezdem idegesen ahogy oda érek, a nő kedvesen köszönt , és mosolyog. -Kisasszony, kérem várja meg a doktor…- kezd bele a szokásos hárítós dumába, amikor valakit le akar rázni, vagy nem mer halálhírt közölni. Elszakad a cérna, idegesen csapok a pultra, ha megtehetném a gallérjánál fogva húznám közelebb. -Na ide figyeljen, azonnal mondja meg az anyám szobaszámát vagy esküszöm, hogy a padlót magával törlöm fel…- sziszegem neki dühösen.
_________________
People are not puppets. You can't play with them and
then put them in a box.
Sean Walker Holmes
WHAT HAPPENS IN VEGAS ▼ STAYS IN VEGAS ▼
Job : Nyomozó/Hadnagyi rang
Location : LA/LV
Posts : 189
#28Tárgy: Re: Sean & Lacey in LA Kedd Aug. 29, 2017 3:21 am
Ránézek. Azt mondanám hirtelen, de inkább csak a meglepettség hozza.
- Most az a legfontosabb hogy minél hamarabb bentlegyünk! - nem bocsátkozok részletekbe, nem is kéne, de jól tudom.. ismerem, mikor-mennyit számít egy elveszett perc. Amit a szeretteiddel tölthettél volna...
A bátyám emléke csak alig egy villanásnyit férkőzik be a fejembe. Minden figyelmem az úté, és a lányé.. és a helyzeté, ahogy újabb gyors kanyar következik, és már parkolok is le felcsúszva a járdán.
- Fuss! - szólok neki csak ennyit, de ő... megölel. Furán ér. Nem mintha ne ölelt volna már meg, vagy akár egy szülinapi ajándék, de most.. Aztán már rohan is, én meg alig egy másodpercig nézek utána. Aztán mást gondolok.
Kilököm az ajtót, és én is kiszállok. Futva pittyen a zár, a villogó még villog, de hang nem kíséri már, így valamikor a recepcióspultnál érem futólépésben utol. Szomjazom az információt. Helyette egész másképp alakul a jelenet.
- Hé.. Lace.. - kapok hátulról bele, habár más esetben.. Nem kell emlékeztetnem magam a bátyám halálhírére, pedig akkor alig voltam még csak
..17 éves...
És a megdöbbenés. Alig fél másodpercre ül ki az arcomra, azonnal kapcsolok.
- Sean Walker Holmes vagyok a Los angelesi rendőrségtől, Mrs. Cromwell nagyon fontos tanú egy baleseti ügyben, azonnal vezessen hozzá! - és már villan a jelvényem. Vele az a mély.. és komoly tekintet. Eszébe se lehet hogy semmibe vegyen! És ha Lace nem akadályoz meg benne, talán a nővér ért a szóból és azonnal információval szolgál az ügyben.
Ami jelenleg "nem ügy"..
Még ha meg is üthetem a bokám...
_________________
don't forget what you've sworn
Lacey Cromwell
WHAT HAPPENS IN VEGAS ▼ STAYS IN VEGAS ▼
Job : Student
Posts : 26
#29Tárgy: Re: Sean & Lacey in LA Vas. Jún. 23, 2019 9:08 pm
Hát... végül is, nagyon is igaza van, felnőtt ember amúgy is, gondolom megtudja ítélni melyik az a pont, ahol bajba kerül... és melyik ahol nem. Sőt, még hálás is vagyok neki ezért, hiszen így baromi gyorsan be fogunk érni a kórházba. Remélem. Különben idegességemben lerágom mind a tíz ujjaimról a körmeimet. Mondjuk nem is értem miért rohant el velem, nem kötelessége. Az apámnak lenne az, aki nem lehet velem, mert egy mocskos bűnöző megölte. Ha egyszer nyomozó válik belőlem... akkor kiderítem ki volt a tettes, és megbüntettem, az már biztos. Talán nem jó tanácsadó a harag, de addig nem nyugodhat a lelkem. Majd ahogy lefékezz a bejárat előtt, először csak pár percig bámulom, végül szorosan vonom magamhoz, hogy hálám jeléül megöleljem, egy pillanatra hagyom, hogy bódító parfümjének esszenciája körbe vonjon, hogy biztonságban érezzem magam. Majd gondolkodás nélkül rontok be az ajtón. Az ápolónő csendre akar inteni, de teljesen kiborulok, így elkezdem püfölni az íróasztalát, komolyan mondom... ha két másodpercen belül nem válaszol fehér pólójánál fogva fogom kirántani a nővérpult védelmező bástyája mögül. Arra meg inkább nem is gondolok ebben a pillanatban, hogy tökre haszontalan lenne, hiszen dupla akkora a nő, mint én. De ugye... mindenki nagyon jól ismeri a közmondást, miszerint kicsi a bors, de erős. Tudom nem túl racionális érvelés, de ebben a pillanatban nem is tudok racionálisan gondolkodni. Aztán Sean finoman hátra tol, majd elkezdi megvillantani a jelvényét, és bele kezd a szokásos hivatalos dumába. A nőci egy pillanatra farkasszemet néz vele, majd rám pillant. -Nos, a hölgy a műtőben van jelenleg, de bármikor befejeződhet, a műtő előtti folyosót arra találják, ha végeznek az orvossal felvehetik a kapcsolatot.- jegyzi meg monoton hangon. Át fut a gondolat az agyamon, hogy mégis a képébe másszak... majd inkább elindulok abba az irányba amit mutatott. Idegesen járok fel és alá. Mi lesz velem anya nélkül, tizenhét évesen még nem vagyok nagykorú, egy intézetbe kerülnék. -Sean... mi lesz velem, ha anya...- szólalok meg csöndesen ahogy utol ér, hangot adva gyászos gondolataimnak,- azt.... azt nem élném túl..- pillantok fel rá könnyes szemmel.
_________________
People are not puppets. You can't play with them and
then put them in a box.
Sean Walker Holmes
WHAT HAPPENS IN VEGAS ▼ STAYS IN VEGAS ▼
Job : Nyomozó/Hadnagyi rang
Location : LA/LV
Posts : 189
#30Tárgy: Re: Sean & Lacey in LA Szer. Dec. 11, 2019 5:37 pm
A nő válaszol… Nem teheti meg hogy ne tegye. Még ha jelen esetben nem is annyira.. tényszerű a hivatalos eset, valahogy jogosnak érzem használni. Soha eddig nem tettem…
A lány fut elől, és valahogy természetes reakció hogy követem. Hogy vele vagyok. Minden egyes féleszű pillanatban. Ahogy senki nem volt velem…
Talán pont ez az amiért itt vagyok, talán valami egészen más. Mégis csak meghúzódok a háttérben, a csendben, és mindvégig csak figyelem. Nem akarom hogy át kelljen élnie… Hogy neki is át kelljen élnie…
És amikor kitör.. kiszámíthatatlanul és hirtelen, eszemben sincs nem fogadni.
- Lace, nem lesz semmi baj! Érted?– kapom el a két felkarját, csak óvatosan, érzéssel szorítom meg, pont annyira, hogy bizonyosságul szolgáljon, nincs egyedül, nem hagyom magára, és mindvégig támogatom bármiben. Hagyom hogy a szemeimbe nézzen (ha megteszi.) Hogy megnyugtassam. Van már gyakorlatom benne. Habár egy általános ügyben teljesen mások a szerepek, de a módszer ugyanaz: Légy.. nyugodt. Amíg nem jön az elkerülhetetlen.
Addig semmi értelme rettegni.
_________________
don't forget what you've sworn
Lacey Cromwell
WHAT HAPPENS IN VEGAS ▼ STAYS IN VEGAS ▼
Job : Student
Posts : 26
#31Tárgy: Re: Sean & Lacey in LA Hétf. Dec. 23, 2019 9:29 pm
Igazán nehezen tudom magam vissza fogni, megpróbálok nem a nő torkának ugrani, amiért ilyen közömbösen felel. Hiszen neki nem mond semmit, csak egy újabb páciens aki esetleg túléli a balesetet, de ha nem... nos az sem jelent számára semmit sem. Nem úgy.... nem úgy mint nekem. Azon is meglepődöm, hogy Sean a jelvényét villogtatja, hogy kicsit közvetlenebb legyen a nő. Felhúzott szemöldökkel veszem tudomásul, hogy sikert ér el vele, na meg azzal a morcos pillantással amivel nézni tud. Azért örülök, hogy ebben a pillanatban nem vagyok egyedül, mert biztosan kiborulnék. Mondjuk most is közel járok hozzá.... ami azt illeti csupán egy hajszálon múlik az, hogy ne bőgjem el magam rögtön. Idegességemben fel-alá járkálok a folyosón, legszívesebben egy sarokba kuporogva bőgnék amíg teljesen elapadnak a könnyeim. De közben... közben megtörni-zúzni tudnék. Sosem voltam az az agresszív vagy erőszakos fajta ember, de ebben a pillanatban teljesen kétségbeesett és tanácstalan vagyok. Ahogy meglátom Sean arcát szabad utat engedek könnyeimnek és kiborulásomnak. Ahogy rázúdítom minden félelmem, érzem ahogyan ujjai körbe fogják a karjaimat, nem durván de eléggé ahhoz, hogy vissza térjek a valóságba. Vissza hozzá. Könnyes szemekkel bámulok rá, miközben idegesen harapdálom az alsó ajkamat. -De.... honnan tudod, hogy nem lesz baj? Mi van, ha nem éli túl? Aput elvesztettem, anyura szükségem van... ő... csak szükségem van rá,- újból felzokogok, egyszerűen nem tudom megállítani. Majd gondolkodás nélkül ölelem meg, még lábujjhegyre állva is éppen, hogy felérem, de nem zavar. Lehunyt szemekkel hagyom, hogy a biztonságot adó meleg kezei megnyugtassanak. -Khhm, elnézést kisasszony,- hallok egy férfi hangot, mire zavartan bontakozom ki az öleléséből,- az édesanyja állapota még nem stabil, de a műtét sikeres volt. Illetve belső vérzést sem állapítottunk meg nála, amint az altatásból felébred bemehet hozzá.- majd bólint egyet és már távozik is. Akaratlan is mosoly kúszik az arcomra, úgy érzem, hogy a kő ami a mellkasom eddig nyomta hirtelen eltűnik. -Jobban lesz,- fordulok Sean felé... kijelentés volt, vagy inkább csak magamat próbálom győzködni, nem vagyok benne biztos.
_________________
People are not puppets. You can't play with them and
then put them in a box.
Sean Walker Holmes
WHAT HAPPENS IN VEGAS ▼ STAYS IN VEGAS ▼
Job : Nyomozó/Hadnagyi rang
Location : LA/LV
Posts : 189
#32Tárgy: Re: Sean & Lacey in LA Pént. Jan. 10, 2020 7:19 pm
- Nem lesz.. baj. - ismétlem önmagam, de nem is tudom miért. Talán hogy én is elhiggyem?? Talán hogy benne tartsam a lelket?? Vagy ugyanígy hazudtam magamnak, akkor.. régen... amikor a bátyám halálhíre fogadott?? Nem tudtam volna megmondani. És még ha most képes is lennék, egyáltalán figyelni, akkor sem ez a lényeges szempont. Magától jön a változás.
Már pont pisszennék.. vagy mondanék valami megnyugtatót, ami senem hazugság, senem kérdőjeles, amikor hirtelen a nyakamba kap, és én... véletlenül... vagy nemvéletlenül, de azt se tudom mit mondjak. Egyszerűen csak visszaölelem. Talán ez a legmegnyugtatóbb momentum.
- Ssssh.. - csak halkan suttogom a füle mellett, de szemeim kiszúrják akkor az erre tartó dokit. Az ismert módon összeszorul a gyomrom.
- Lace..
Csak halkan suttogom, de nem is kell nekem tájékoztatni. A férfi beszélni kezd, de az én gyomrom - ahogy elenged - csak akkor enged ki, amikor meghallom az orvos szavait.
"a műtét sikeres volt. Illetve belső vérzést sem állapítottunk meg nála, amint az altatásból felébred bemehet hozzá"
Ez is egy szerencsés este...Ritkaságszámba megy az ilyen...
- Persze hogy jobban lesz! - hirtelen reagálok. Talán hirtelenebbül is tépett ki a gondolataim közül mint azt kellene, de hamar reagálok.
- Ugye mondtam. - és elmosolyodok.
Az a nap valahogy örök emlékként kavarog a fejemben. Egy olyan emlék amire máig nemszívesen emlékszem... Talán mert túl fájdalmas.